Рік заснування: 2020 Галузь та проблематика: Науковий журнал надає фахівцям у галузі культури, мистецтва та мистецької освіти можливість публікації своїх теоретичних, практичних і науково-методичних праць. До друку приймаються оригінальні дослідження (рецензовані оригінальні наукові статті), які містять нові, раніше не публіковані наукові результати, а також огляди, аналітичні та концептуальні розробки щодо конкретних проблем гуманітарних досліджень та мистецької освіти. Кластер: Гуманітарні науки та мистецтво Спеціальності: B1 Аудіовізуальне мистецтво та медіавиробництво; B2 Дизайн; B4 Образотворче мистецтво та реставрація; B5 Музичне мистецтво; B6 Перформативні мистецтва Фаховий журнал: категорія "Б" Наказ Міністерства освіти і науки України № 928 від 11 червня 2026 року ISSN (online) 2709-1805 ISSN (print) 2709-1791 Державна реєстрація /Свідоцтво КВ 24623-14563Р Ідентифікатор медіа: R30-02130 Рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 28.12.2023 № 1984 Електронну та друковану версію журналу включено до Національної бібліотеки імені В.І. Вернадського Періодичність виходу журналу: 2 рази на рік. Мова видання: українська, англійська. Засновник: Харківський національний педагогічний університет імені Г.С. Сковороди Код ЄДРПОУ: 02125585 ROR засновника: https://ror.org/00gjv5s24 Префікс DOI: 10.34142 Головний редактор: Володимир ФОМІН, доктор педагогічних наук, професор, декан факультету мистецтв ХНПУ імені Г.С. Сковороди, Україна Адреса редакції: 61002, м. Харків, вул. Алчевських, 29 E-mail: admin@arteducation.pro v.v.fomin@hnpu.edu.ua
H.S. Skovoroda Kharkiv National Pedagogical University
Ви можете вільно: Поширювати — копіювати і розповсюджувати матеріал у будь-якому вигляді чи форматі для будь-яких цілей, навіть комерційних. Змінювати — реміксувати, трансформувати, і брати матеріал за основу для будь-яких цілей, навіть комерційних. Ліцензіар не може відкликати ці дозволи поки ви дотримуєтесь умов ліцензії. На наступних умовах: Зазначення Авторства — Ви маєте вказати автора, розмістити посилання на ліцензію та вказати чи було внесено зміни до твору. Ви можете зробити це у будь-який розумний спосіб, але так, щоб не створювати враження стосовно того, що ліцензіар підтримує чи схвалює вас або ваше використання твору. Без додаткових обмежень — Ви не можете висувати додаткові умови або застосовувати технологічні засоби захисту, що обмежують права інших на дії дозволені ліцензією.
Партисипативний дизайн у процесі розробки фірмового знаку для візуальної ідентифікації територіальної громади
Візуалізація локальних ідентичностей у сучасному графічному дизайні вимагає переходу від директивного пошуку форми до впровадження методології партисипативного дизайну як унікального інструменту візуального моделювання. Об'єкт дослідження: процес візуалізації локальних ідентичностей Слобожанщини та трансформації соціокультурних кодів у графічні константи за допомогою партисипативного дизайну. Мета дослідження — виявити композиційні закономірності, пластичні властивості форми (зокрема, оптичну товщину ліній) та колористичне кодування територіальних знаків, створених за допомогою спільного проектування. Завдання дослідження: обґрунтувати переваги методології co-design на передпроєктному етапі, дослідити семіотику регіональних образів Слобожанщини та визначити параметри адаптації фірмових знаків до цифрових медіа. Методи дослідження базуються на інструментах художньо-проектного аналізу: семіотичному декодуванні регіональних мотивів, компаративній оцінці геометричних форм, інтерактивному фор-ескізуванні та експериментальному мудбордингу для верифікації графічних тригерів громади. Наукова значимість дослідження полягає в розробці формально-композиційної моделі конвертації візуальних уявлень громади у лаконічний знак. Систематизовано прийоми стилізації та геометричної редукції історико-архітектурних символів Слобожанщини, а також обґрунтовано принципи побудови динамічних векторних систем на основі колективних візуальних метафор. Результати дослідження довели, що інтерактивне моделювання форми за участю громади захищає знак від візуального кітчу та геральдичного перевантаження ще на етапі ідеї. Особливу цінність продемонстрували когнітивне мапування, вернакулярний типографічний пошук та аналіз ландшафту. Підходи успішно апробовано в освітньому середовищі через залучення здобувачів освіти до проєктів із громадами. Сформований дизайн-фреймворк охоплює чотири етапи: аудит території, партисипативне ескізування з мешканцями, професійне рафінування знака за законами гармонії та його розгортання в адаптивну екосистему. Висновки. Партисипативний підхід у графічному дизайні забезпечує створення життєздатного візуального продукту. Спільне з громадою очищення форми дозволяє отримати композиційно збалансований і семантично чистий фірмовий знак. Він стає ефективним маркером ідентифікації території в архітектурному середовищі, поліграфії та цифрових інтерфейсах.
Авторське право (c) 2026 Денис Борисенко, Тетяна Близнюк (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Професійна мотивація майбутніх фахівців із бібліотечної, інформаційної та архівної справи в умовах дистанційного навчання у технічних закладах вищої освіти
У статті досліджено проблему формування професійної мотивації майбутніх фахівців із бібліотечної, інформаційної та архівної справи в умовах дистанційного навчання у технічних закладах вищої освіти. Актуальність теми визначається масштабною цифровізацією інформаційно-документної галузі, трансформацією традиційних ролей бібліотекарів і архівістів у напрямі управління цифровими активами та аналітики даних, а також особливостями дистанційного освітнього середовища, що потребує нових підходів до професійної соціалізації студентів. Мета статті – визначити ефективні педагогічні умови формування професійної мотивації майбутніх фахівців із бібліотечної, інформаційної та архівної справи в умовах дистанційного навчання та перевірити їх дієвість у ході педагогічного експерименту. Методи і методологія. У дослідженні застосовано теоретичні методи (аналіз, синтез, систематизація наукових джерел) та емпіричні методи (педагогічний експеримент, анкетування, тематичний контент-аналіз інтерв'ю та рефлексивних текстів). Для статистичної обробки результатів використано t-критерій Стьюдента та показник розміру ефекту d Коена. Якісний етап дослідження спирався на тематичний аналіз за методологією В. Брауна та В. Кларк. Наукова значимість статті полягає в концептуалізації професійної мотивації як системного багатокомпонентного конструкту (когнітивного, емоційно-оцінного, поведінкового та рефлексивного), а також у розробці й обґрунтуванні комплексу педагогічних умов, спрямованих на її цілеспрямоване формування в цифровому освітньому середовищі. Результати. Педагогічний експеримент, проведений на базі Національного аерокосмічного університету «Харківський авіаційний інститут», засвідчив суттєве зростання рівня професійної мотивації студентів експериментальної групи порівняно з контрольною. Статистична обробка результатів підтвердила високу практичну ефективність розробленого комплексу педагогічних умов. Якісний аналіз рефлексивних текстів та інтерв'ю виявив три ключові внутрішні механізми трансформації: професійну візуалізацію майбутнього, формування відчуття причетності до фахової спільноти та зростання професійної самоефективності. Висновки. Доведено, що впровадження практико-орієнтованих цифрових проектів, створення віртуальної професійної спільноти, використання адаптивного мультимедійного контенту та системна рефлексивна підтримка через електронні щоденники є дієвими інструментами підвищення рівня професійної мотивації студентів в умовах дистанційного навчання. Сформульовано методичні рекомендації для технічних ЗВО щодо модернізації інструкційного дизайну дистанційних курсів із урахуванням мотиваційного складника.
Авторське право (c) 2020 Шленьова Марина (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Поліфонія у джазовій та естрадній музиці: аспекти аналізу
У статті розглядаються основні аспекти аналізу поліфонії у джазовій та естрадній музиці з позицій інтеграції поліфонічних прийомів у формування тенденцій сучасних музичних напрямів. Мета статті – напрацювання основних аспектів та перспектив аналізу поліфонії у джазовій та естрадній музиці як музикознавчого та освітнього процесу. Методи і методологія. У дослідженні використано такі методи: аналітичний для встановлення зв’язків між компонентами музичних творів; компаративний для співставлення творів різних стилів і жанрів; історико-діалектичний для встановлення взаємозв’язків між музичними та позамузичними чинниками формування музичного твору. Наукова значимість статті полягає в обґрунтуванні важливості включення аналізу поліфонічних прийомів у джазовій та естрадній музиці до музикознавчого та музично-освітнього дискурсу. Результати. З’ясовано, що вивчення поліфонії у сучасному мистецтві виходить далеко за межі музикознавства і має міждисциплінарну природу. Показано, що аналіз поліфонічних компонентів у творах естрадного та джазового напрямів має широкий загальнокультурний та ідейно-естетичний контекст. Встановлено, що включення до освітніх компонентів аналітичних завдань, які містять розбір поліфонічних прийомів в естрадно-джазових творах дасть можливість здобувачам освіти навчитися аналізувати не лише суто музичний матеріал, а й зв’язок позамузичних чинників з музичними засобами. Висновки. Вивчення поліфонії поза академічною композиторською традицією є необхідним, оскільки процес взаємного збагачення двох сфер музичної творчості – академічної і популярної – перебуває у постійному розвитку, у тому числі і в Україні. У музично-освітньому руслі актуальним є збагачення навчальних курсів з музично-теоретичних дисциплін не лише в практичному аспекті, а і в теоретико-аналітичному. Це сприятиме розвитку аналітичного мислення у здобувачів освіти через вміння використовувати широкий спектр міждисциплінарної комунікації, що є однією з важливих професійних компетенцій музиканта.
Авторське право (c) 2026 Онищенко Катерина, Шабанова Тетяна (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Використання майбутніми вчителями музичного мистецтва арт-педагогік на уроках мистецтва в початковій школі
У зв’язку із кардинальними змінами в освіті, які стосуються всіх ступенів освіти, постає питання у підготовці майбутніх фахівців, зокрема майбутніх спеціалістів, які будуть виховувати майбутнє країни. Особливу увагу приділяють саме початковій школі, адже саме молодші школярі є першою верствою в середній освіті. Тому постає питання допомоги у розкриті потенціалу дітей за допомогою арт-педагогічних методик на уроках мистецтва в початковій школі. Мета дослідження полягає в обґрунтуванні значимості використання арт-педагогічних методик на уроках мистецтва в початковій школі та визначенні їх ролі у розвитку творчого потенціалу молодших школярів. Методи та методологія. Аналіз науково-педагогічної літератури, узагальнення теоретичних положень щодо арт-педагогіки, характеристика та аналіз арт-педагогічних методик, порівняння їх практичного застосування на уроках мистецтва в початковій школі. Наукова значимість. Конкретизовано сутність понять «арт-педагогіка», «арт-педагогічні методики», визначено основні аспекти арт-педагогіки та охарактеризовано проблеми використання арт-педагогічних методик у початковій школі. Акцентовано увагу на актуальності розвитку творчого потенціалу дітей засобами мистецтва. Результати. Проаналізовано арт-педагогічні методики на уроках мистецтва в початковій школі, наведено приклади їх використання. Встановлено, що застосування арт-педагогічних методик сприяє творчому розвитку учнів, допомагає розкрити їх потенціал та підвищує ефективність освітнього процесу. Висновки. Використання арт-педагогічних методик на уроках мистецтва в початковій школі є актуальним та педагогічно доцільним. Вони сприяють розвитку творчих здібностей молодших школярів, формуванню їх емоційної сфери та створюють умови для гармонійного розвитку особистості. Застосування мистецьких методик підвищує інтерес учнів до навчання та активізує їх пізнавальну діяльність. Арт-педагогічні підходи допомагають створити позитивну атмосферу на уроках і сприяють самовираженню дітей. Перспективним є подальше впровадження та вдосконалення арт-педагогічних методик у сучасному освітньому процесі початкової школи.
Авторське право (c) 2026 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Особливості практичної підготовки вчителів музичного мистецтва засобами диригентсько-хорових дисциплін в умовах змішаного навчання
Мета статті – обґрунтування теоретико-методологічних основ та практичних особливостей інтеграції традиційної диригентсько-хорової підготовки з цифровими технологіями та онлайн-освітніми платформами. Об’єктом дослідження є практична підготовка майбутніх викладачів музичного мистецтва засобами диригентсько-хорових дисциплін в умовах змішаного та дистанційного навчання. Методи та методологія. Дослідження базується на системно-діяльнісному, компетентнісному, особистісно-орієнтованому, технологічному та міждисциплінарному підходах. Були застосовані методи аналізу, синтезу, систематизації, спостереження та узагальнення педагогічного досвіду. Наукова значимість. У дослідженні обґрунтовано трансформацію традиційних диригентсько-хорових дисциплін у цифрову освітню екосистему. Класифіковано технологічні етапи навчання, включаючи асинхронну роботу в MuseScore та Sibelius, синхронну взаємодію в Zoom та Google Meet, а також цифрову обробку звуку в Audacity, Adobe Audition, BandLab та Melodyne. Підкреслено необхідність модернізації моделі взаємодії «викладач – студент – концертмейстер». Результати. Інтеграція хмарних сервісів, музичного програмного забезпечення та інтерактивних методів підвищує ефективність диригентсько-хорової підготовки та сприяє розвитку комунікативних, організаційних, медійних та цифрових компетенцій. Студенти отримують досвід у створенні віртуальних хорів, мультимедійних проектів та освітнього відеоконтенту. Висновки. У ході дослідження доведено, що впровадження інтерактивних методів, хмарних сервісів (Moodle) та спеціалізованого музичного програмного забезпечення дозволяє ефективно компенсувати відсутність постійного живого контакту із хором. Диригентсько-хорові дисципліни в умовах змішаного навчання трансформуються у потужний технологічний тренажер, який не лише забезпечує засвоєння фахових знань, а й формує адаптивного, медіапрезентабельного та цифрового грамотного вчителя нового покоління, готового до професійної самореалізації в умовах інтенсивної цифровізації освітнього простору.
Методи викладання мистецьких дисциплін у підготовці здобувачів спеціальності «Графічний дизайн»: український ринок праці та досвід НАКККіМ
На підґрунті вітчизняної та зарубіжної мистецької педагогіки висвітлено методику викладання мистецьких дисциплін для майбутніх графічних дизайнерів у контексті сучасних умов українського ринку праці та змішаного формату навчання. Проаналізовано нормативно-правову базу функціонування сфери дизайну, креативних індустрій та вищої освіти в умовах воєнного стану, а також окреслено специфіку підготовки здобувачів графічного дизайну в Національній академії керівних кадрів культури і мистецтв. Мета дослідження полягає в узагальненні методики викладання мистецьких дисциплін для майбутніх графічних дизайнерів в умовах сучасного українського ринку праці на прикладі досвіду викладачів НАКККіМ. Методи дослідження ґрунтуються на аналізі науково-педагогічної літератури, нормативно-правових документів, порівнянні вітчизняних і зарубіжних педагогічних підходів, а також узагальненні авторського досвіду викладання мистецьких дисциплін. Наукова значимість дослідження полягає в систематизації методів викладання мистецьких дисциплін для майбутніх графічних дизайнерів в умовах воєнного стану та змішаного навчання; у виокремленні організаційної, змістової та творчої груп педагогічних методів; а також в узагальненні авторської методики, побудованої на професійних етапах графічного дизайн-проєктування. Результати дослідження засвідчили, що сучасна підготовка графічних дизайнерів потребує поєднання традиційних мистецько-педагогічних підходів із практикоорієнтованими методами, спрямованими на адаптацію студентів до реальних умов професійної діяльності. Визначено ефективність проблемних завдань, проєктної діяльності, наставництва практиків, використання цифрових платформ і змішаного формату навчання. Запропонована методика передбачає проходження основних етапів професійної діяльності графічного дизайнера: вибір теми проєкту, створення брифу, аналіз прототипів, формування концепції та мудборду, фор-ескізування та представлення чистового варіанта дизайн-рішення на мокапах або в матеріальному вигляді. Висновки. Доведено, що методика викладання мистецьких дисциплін для майбутніх графічних дизайнерів має враховувати актуальні умови функціонування ринку праці, специфіку воєнного стану та змішаного навчання. Поєднання художньо-творчих, організаційних і практикоорієнтованих методів сприяє формуванню конкурентоспроможного фахівця, здатного до професійної діяльності у сучасному дизайнерському середовищі.
Авторське право (c) 2026 Бобренко Ростислав, Сліпіч Анатолій (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Образ гуцульського чоловічого танцю «Аркан» в українській літературі: архетипна інтерпретація та освітні можливості
У статті здійснено літературознавчий аналіз образу гуцульського чоловічого танцю «Аркан» в українській художній традиції кінця XIX – початку XX ст. Мета дослідження спрямоване на комплексне осмислення «Аркану» в літературі та визначення його символічного, архетипного й культурно‑історичного значення. Завдання полягають у виявленні особливостей літературної репрезентації танцю, його ролі як етнокультурного маркера гуцульської ідентичності та окресленні освітнього потенціалу для сучасної хореографії. Методи та методологія. Використано літературознавчий аналіз, архетипну критику, елементи ритуальної теорії та концепції культурної пам’яті. Це дозволило розкрити символічні смисли образу «Аркану» та простежити його трансформацію від етнографічного опису до культурного символу. Наукова значимість. Дослідження пропонує міждисциплінарне осмислення «Аркану» як архетипного культурного образу, розширює уявлення про взаємодію літератури, етнографії та хореографії, актуалізує освітні можливості використання літературних джерел у мистецькій освіті. Результати. У поезії Василя Герасим’юка «Аркан» постає як архетип чоловічої ініціації та духовної стійкості; у прозі Михайла Коцюбинського й Марка Черемшини він функціонує як елемент етнокультурного середовища; у працях Івана Франка — як соціально‑ритуальне явище, пов’язане з формуванням чоловічої спільноти. Висновки. У літературному дискурсі кінця XIX – початку XX ст. «Аркан» набуває статусу художнього символу, що поєднує архетипну символіку, ритуальні уявлення та культурну пам’ять. Він виступає культурним кодом, через який осмислюються процеси колективної ідентичності, солідарності та спадкоємності традицій. Для сучасної хореографії такі інтерпретації відкривають можливості сценічного переосмислення танцю як драматургічної основи постановок у народно‑сценічній та contemporary практиці.
Авторське право (c) 2026 Тіщенко Олена, Барабаш Ольга (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Особливості початкової освіти і музично-естетичного виховання в умовах корейської війни 1950-53 років. Спогади свідків і записи на обкладинці підручника
Мета дослідження: розглянути умови організації початкової та середньої освіти, зокрема щодо предмета "Музика" під час Корейської війни. Об'єкти дослідження: спогади очевидців, список та аналіз деяких пісень, поданих у підручнику музики для початкової школи зразка 1950 року, включаючи нотатки школяра на обкладинці підручника. Обставини корейської війни 1950-53 років і особливості здійснення початкової освіти включно з музично-естетичним вихованням майже не досліджені у науковій літературі в Україні. Висвітлено головним чином зміст урядових директив і переліку тем у шкільних програмах. Зважаючи на це важливим є дослідження живих свідків подій, аналіз текстів у підручниках, а також умов реалізації навчально-виховного процесу. Результати: Досліджено спогади свідків перших днів корейської війни, особливостей шкільних занять "просто неба". Проаналізовано перелік пісень у підручнику з музики зразка 1950 року. Наведено тексти деяких пісень. Досліджено факти з історії, відображені у записах учня на обкладинці підручника. Висновки: Держава і громадянське суспільство в умовах жорстокої війни задемонстрували стійкість і згуртованість у забезпеченні освітнього процесу. Є доцільним подальше детальне вивчення цього досвіду з огляду, у тому числі, на поточну ситуацію в Україні.
Авторське право (c) 2026 Kім Олександр, Ткаченко Марина (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Особливості зарубіжного досвіду організації професійної підготовки майбутніх хореографів
Об’єкт. У статті проаналізовано особливості зарубіжного досвіду професійної підготовки майбутніх фахівців у галузі хореографічного мистецтва, досліджено особливості організації професійної підготовки майбутніх хореографів у системі професійної хореографічної освіти провідних європейських країн. Мета дослідження – проаналізувати позитивний зарубіжний досвід організації професійної підготовки майбутніх хореографів, розкрити особливості професійної підготовки фахівців у галузі хореографічного мистецтва провідних європейських країн в контексті вдосконалення системи професійної хореографічної освіти України. Методи та методологія. Методологічну основу дослідження становлять теоретичні методи, зокрема аналіз, синтез, порівняння та узагальнення інформації, отриманої під час опрацювання наукових джерел з теорії та практики хореографічного мистецтва. Спеціальні емпіричні методи не застосовувалися, оскільки дослідження має теоретичний характер. Результати дослідження дали змогу виокремити цінні зарубіжні освітні практики професійної підготовки майбутніх хореографів: міждисциплінарність освітніх програм, інституалізацію хореографічної освіти, заснування професійних хореографічних організацій, розвиток теорії естетики танцю, імплементацію теорії семіотики танцю, використання візуально-аудіального методу рефлексії, співпрацю закладів вищої освіти і хореографічних осередків, стійкий розвиток хореографічних традицій тощо. Накреслено перспективи впровадження позитивного зарубіжного досвіду організації професійної підготовки майбутніх хореографів в Україні та напрями подальших досліджень порушеної проблеми. Висновки. Впровадження зарубіжного досвіду професійної підготовки майбутніх хореографів у систему професійної хореографічної освіти України є важливим кроком для модернізації мистецької освіти, підвищення її якості та конкурентоспроможності на міжнародному рівні. Такий процес передбачає не механічне копіювання іноземних моделей, а їх адаптацію з урахуванням національних традицій, культурних особливостей і потреб українського суспільства. Зарубіжний досвід професійної підготовки майбутніх хореографів характеризується інтеграцією мистецького та педагогічного спрямування, компетентнісним підходом, творчою свободою, індивідуальними траєкторіями навчання та партнерством із роботодавцями.
Авторське право (c) 2026 Горголь Віталій, Марфіна Олена (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Професійна залученість викладача музичного мистецтва як ресурс його творчої продуктивності
Мета дослідження полягає у теоретичному обґрунтуванні сутності, структури та функціонального значення професійної залученості викладача музичного мистецтва як ресурсу його творчої продуктивності в умовах сучасної мистецької освіти. Методи дослідження включають теоретичний аналіз, узагальнення та систематизацію наукових підходів до вивчення професійної залученості, порівняльний аналіз теоретичних концепцій, метод теоретичного моделювання для побудови авторської структури досліджуваного феномену. Наукова значимість дослідження полягає у розширенні уявлень про професійну залученість як інтегративний психолого-педагогічний феномен у контексті мистецької освіти, а також у розробці авторської моделі професійної залученості викладача музичного мистецтва, що враховує специфіку поєднання педагогічної та творчо-виконавської діяльності. Результати дослідження засвідчили, що професійна залученість викладача музичного мистецтва має складну багатокомпонентну структуру, яка включає емоційно-енергетичний, мотиваційно-ціннісний, когнітивно-інтерпретаційний та поведінково-діяльнісний компоненти. Визначено систему механізмів її формування, зокрема мотиваційно-смисловий, емоційно-естетичний, когнітивно-рефлексивний, поведінково-діяльнісний і соціально-комунікативний, що забезпечують інтеграцію внутрішніх ресурсів особистості у процесі художньо-педагогічної діяльності. Обґрунтовано, що професійна залученість виступає системоутворюючим ресурсом творчої продуктивності, сприяючи активізації когнітивних процесів, підвищенню емоційної виразності, формуванню індивідуального стилю діяльності та розвитку інноваційності. Висновки. Професійна залученість викладача музичного мистецтва є ключовим ресурсом його творчої продуктивності, що забезпечує інтеграцію емоційних, мотиваційних і когнітивно-діяльнісних процесів та сприяє підвищенню ефективності художньо-педагогічної діяльності. Отримані результати можуть бути використані у системі професійної підготовки та підвищення кваліфікації викладачів мистецьких дисциплін.
Авторське право (c) 2026 Тетяна Большакова (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Систематика музично-пластичних модифікацій латиноамериканських бальних танців
Метою дослідження є не лише виявлення та систематизація сценічних форм латиноамериканських бальних танців, а й окреслення їхньої ролі у сучасному культурному просторі. Латиноамериканські танці розглядаються як особливий пласт хореографічного мистецтва, що поєднує традиційні етнічні мотиви з естетикою глобалізованої сцени. У центрі уваги – музично‑пластичні модифікації, які забезпечують адаптацію танцю до різних жанрових і сценічних форматів. Методи та методологія. Дослідження ґрунтується на комплексному підході, що поєднує структурно‑функціональний аналіз (визначення внутрішньої логіки та взаємозв’язків між музикою і пластикою), культурно‑історичний метод (простеження еволюції латиноамериканських танців від народних витоків до сучасних сценічних форм) та порівняльно‑аналітичний підхід (зіставлення різних моделей сценічної інтерпретації). Особливу увагу приділено систематизації сценічних форм, що дозволяє окреслити їхню типологію та функціональні особливості. Результати. Результати дослідження показують, що латиноамериканські бальні танці функціонують як складне та багатошарове художнє явище, що поєднує естетичні, культурні та комунікативні виміри. Виділено три основні групи латиноамериканських танців – народні, соціальні та бальні – кожна з яких характеризується специфічною ритмічною організацією, композиційною структурою та виконавською лексикою. Запропоновано детальну класифікацію основних музично-пластичних модифікацій латиноамериканського бального танцю на сцені, включаючи хореографічні мініатюри, камерний або груповий танець, театральний танець, танцювальні шоу та хореографічні вистави. Ці форми інтерпретуються як гнучкі структури, що синтезують музику, пластику та драматургію, підтримуючи баланс між традиційними мотивами та інноваційними засобами виразності. Висновки. Латиноамериканський бальний танець визначається як динамічна та багатофункціональна галузь сучасного хореографічного мистецтва. Він постійно адаптується до нових соціокультурних та естетичних парадигм, трансформуючись із кодифікованої спортивної дисципліни у виразну сценічну форму. У процесі жанрової гібридизації та впровадження мультимедійних і перформативних технік танець набуває нових художніх вимірів, стає засобом комунікації та культурного діалогу. Запропонована класифікація створює теоретичну основу для подальшого осмислення еволюції цього феномена та розвитку сучасних досліджень у галузі танцю.
Авторське право (c) 2025 Пінчук Ольга, Євген Бондаренко (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/deed.en
Курс режисури на факультетах мистецтв: сучасний погляд
Об’єкт. У статті розглядається трансформація підготовки режисерів у закладах вищої мистецької освіти на прикладі п’ятирічної моделі режисерського курсу на факультеті мистецтв. Основна увага приділяється провідній ролі театрального режисера в сучасному музичному театрі а необхідності підвищення якості професійної підготовки у відповідь на актуальні художні та інституційні виклики. Об’єктом дослідження є освітній процес підготовки майбутніх режисерів сцени у тісній взаємодії з виконавцями. Методи та методологія. Методологічна основа поєднує аналіз навчальних планів і освітніх програм, систематизацію практичного досвіду творчої режисерської студії, порівняльний аналіз різних моделей режисерської освіти, а також педагогічне моделювання структури й змісту режисерського курсу. Використовуються також спостереження за роботою студентів у спільних творчих лабораторіях, рефлексія над репетиційними процесами та якісне узагальнення результатів навчання. Наукова новизна полягає в розробленні інтегрованої моделі режисерської освіти, що поєднує фахову, педагогічну й комунікативну складові та акцентує увагу на педагогіці режисера як ключовій ланці процесу. Практичне значення моделі полягає у можливості її адаптації в закладах вищої мистецької освіти для оновлення навчальних програм і підвищення якості підготовки режисерів музичного театру. Модель поєднує професійні, педагогічні та комунікативні компоненти діяльності режисера й підкреслює його роль як художнього лідера та наставника, який організовує колективну творчість і освітню взаємодію в контексті музичного театру. Результати. У статті описано логіку п’ятирічного режисерського курсу, розподіл навчальних завдань за роками навчання та поступове ускладнення творчих вправ. Особлива увага приділяється взаємодії режисерів і виконавців у процесі підготовки етюдів, сцен та повномасштабних вистав, що сприяє формуванню ансамблевого мислення, відповідальності за художній результат і розвитку індивідуального режисерського стилю. Ефективність моделі підтверджується зростанням самостійності студентів, якістю їхніх творчих проєктів та готовністю працювати у професійних театральних колективах. Висновки. Запропонована модель режисерської підготовки є системною, інноваційною та адаптованою до сучасних умов музичного театру. Вона створює цілісне освітнє середовище, що поєднує навчання й виховання, теорію та практику, і забезпечує умови для розкриття творчого потенціалу кожного студента. Модель може бути використана для оновлення навчальних програм у закладах вищої мистецької освіти та для вдосконалення професійної підготовки режисерів музичного театру.
Авторське право (c) 2025 Булгаков Максим (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/deed.en
Культурологічний потенціал перформативних практик у системі підготовки сучасного хореографа
Мета дослідження. Стаття присвячена аналізу інтеграції перформативних практик у систему професійної підготовки хореографів у контексті трансформації української мистецької освіти та її адаптації до міжнародних стандартів. Уточняється сутність перформативного мистецтва, його історичні витоки та ключові характеристики, що відрізняє його від традиційної хореографії. Методи та методологія. Методологічну основу становлять аналіз наукових джерел з теорії хореографії та перформативного мистецтва, компаративний аналіз освітніх практик, структурно-функціональний аналіз методичних підходів, а також контент-аналіз навчальних програм. Використано міждисциплінарний підхід (хореографія – театральні практики – культурологія), принципи практико-орієнтованості та творчої інтердисциплінарної взаємодії. Наукова новизна. Уперше систематизовано методичні інструменти інтеграції перформативних практик у підготовку хореографів та визначено їхній потенціал для формування комплексного художнього мислення. Обґрунтовано взаємодоповнюваність перформативного мистецтва й традиційної хореографії та виокремлено ключові виклики, що стримують їх упровадження в освітній процес. Результати. Окреслено ефективні форми та методи навчання: перформанс-заняття, воркшопи, творчі лабораторії, індивідуальні та групові експериментальні завдання. Визначено типові перешкоди інтеграції – недостатня підготовка викладачів, нечіткість критеріїв оцінювання, інерційність змісту освітніх програм, низька мотивація студентів до експериментальної діяльності. Показано, що застосування перформативних підходів активізує креативний потенціал студентів, розвиває аналітичне мислення та формує здатність працювати в міждисциплінарному середовищі. Висновки. Зроблено висновок, що інтеграція перформативних практик у професійну підготовку хореографів підсилює інноваційний потенціал мистецької освіти та сприяє модернізації освітнього середовища. Результати дослідження мають теоретичну й практичну значущість і можуть бути використані для оновлення змісту освітніх програм, розроблення нових методичних модулів і впровадження інноваційних форм фахової підготовки майбутніх хореографів.
Авторське право (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/deed.en
Тіло як інструмент протесту: феміністичні наративи в танцювальних перформансах
Об’єкт. Стаття аналізує феміністичні танцювальні перформанси, де яких тілесність стає інструментом політичного протесту та соціальної рефлексії. Дослідження зосереджується на тому, як тіло, як виразний і комунікативний засіб, кидає виклик домінантним дискурсам про гендер і владу. Тілесність у феміністичному перформансі перетворює сцену на простір діалогу, опору та переосмислення ідентичності. Через рух і хореографічне вираження танцівниці артикулюють соціальну критику та демонструють способи художнього спротиву патріархальним нормам. Мета дослідження. Дослідження вивчає феномен феміністичних танцювальних вистав, де тілесність функціонує як інструмент політичного протесту та соціальної критики. Головною метою є виявлення того, як тіло виступає і засобом, і посланням у побудові феміністичного дискурсу. Методи та методологія. У роботі використано міждисциплінарний підхід, що поєднує естетичний, культурологічний, феміністичний і мистецтвознавчий аналіз. Застосовано компаративний і герменевтичний методи для інтерпретації творів Марти Грехем, Піни Бауш, Симони Форті, Анни Халпрін та інших хореографів. Методологічну основу становлять концепції перформативності (Дж. Батлер), тілесної політики (С. Бейнс) та інтерсекційного феміністичного аналізу. Результати дослідження показують, що тілесність у феміністичному перформансі є головним засобом висловлювання та критики патріархальних норм. Тіло функціонує як активний суб’єкт, що передає емоційний, травматичний і колективний досвід. Основні риси таких перформансів – деконструкція гендерних стереотипів, емансипований рух, включення глядача та embodiment як форма репрезентації пам’яті й травми. З’ясовано вплив цих практик на розвиток сучасного мистецтва й суспільні процеси, включно з українським контекстом. Висновки. Тілесність у феміністичному перформансі має естетичний, соціальний і політичний виміри, стаючи засобом протесту та самопізнання. Феміністичні практики розширюють межі хореографії, утверджуючи тіло як автономний суб’єкт культурної комунікації. Подальше дослідження цих явищ важливе на тлі сучасних соціальних змін.
Сучасні педагогічні підходи до формування соціальної компетентності студентів мистецьких спеціальностей
Об’єкт. Метою статті є теоретичне обґрунтування сучасних педагогічних підходів до формування соціальної компетентності студентів мистецьких спеціальностей у системі вищої педагогічної освіти. Дослідження зосереджене на уточненні змісту та структурних компонентів соціальної компетентності з огляду на специфіку мистецької та музичної підготовки, а також на визначенні освітнього потенціалу музично-освітнього середовища як простору соціальної взаємодії, комунікації та особистісного розвитку. Завдання включають аналіз сучасних наукових інтерпретацій соціальної компетентності, визначення її значущості для майбутніх педагогів-мистецтвознавців та окреслення практичних орієнтирів для цілеспрямованого розвитку у професійній підготовці. Методи та методологія. Дослідження ґрунтується на теоретичних методах, зокрема аналізі, синтезі, порівнянні та узагальненні педагогічних, психологічних і мистецько-освітніх джерел. Для уточнення змісту соціальної компетентності в контексті мистецької освіти застосовано концептуальний аналіз, а для обґрунтування педагогічних орієнтацій – логіко-структурне моделювання. Спеціальні емпіричні методи не використовувалися, оскільки дослідження має теоретичний характер. Наукова новизна дослідження полягає в уточненні змістового розуміння соціальної компетентності студентів мистецьких спеціальностей та в обґрунтуванні ролі музично-освітнього середовища як чинника її формування в процесі професійної підготовки. Результати. У дослідженні соціальна компетентність уточнюється як інтегративна особистісна та професійна якість, що поєднує ціннісні орієнтації, соціальні знання, комунікативні навички та готовність до відповідальної соціальної взаємодії. Показано, що в мистецькій освіті соціальна компетентність формується через взаємозв’язок навчальної, творчої та комунікативної діяльності. Музично-освітнє середовище обґрунтовується як цілісний соціокультурний простір, що сприяє розвитку соціального досвіду студентів через колективне музичне виконання, творчі проєкти, діалог, рефлексію та суб’єкт-суб’єктну взаємодію. Визначено практичні орієнтири використання потенціалу мистецької освіти для формування соціальної компетентності, серед яких – колективна творча діяльність, рефлексивні педагогічні практики, розширення соціальних і культурних контекстів, підтримка ініціативності та автономності студентів. Висновки. Дослідження підтверджує, що мистецька освіта має значний педагогічний потенціал для цілеспрямованого формування соціальної компетентності майбутніх фахівців. Соціальну компетентність слід розглядати не як побічний продукт соціалізації, а як цілеспрямований освітній результат, що потребує спеціально організованих педагогічних умов. Отримані результати забезпечують теоретичну основу для вдосконалення програм професійної підготовки у мистецьких спеціальностях та можуть бути використані при проєктуванні музично-освітніх середовищ, орієнтованих на соціальний та особистісний розвиток.
Авторське право (c) 2025 Корчагіна Ганна, Кім Олександр (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/deed.en
Методологічні засади оцінювання освітніх результатів студентів-хореографів у контексті вивчення класичного танцю
Об’єкт. Стаття висвітлює теоретичні засади та практичні підходи до методичного оцінювання знань і професійних компетентностей студентів спеціалізації В6.03 «Хореографічне мистецтво» на прикладі класичного танцю. У центрі уваги – узгодження традиційних методів викладання з сучасними вимогами компетентнісної освіти, що передбачає інтеграцію інноваційних технологій, міждисциплінарних компонентів та об’єктивних критеріїв діагностики. Методологія дослідження ґрунтується на компетентнісному та міждисциплінарному підходах. Використано теоретичні методи (аналіз, синтез, контент-аналіз) для вивчення джерел і визначення критеріїв оцінювання; емпіричні (педагогічне спостереження, аналіз навчально-виконавських робіт, експертне оцінювання) – для визначення рівня підготовленості студентів; а також моделювання – для розроблення структури критеріїв та індикаторів. Наукова новизна полягає у систематизації критеріїв, показників і рівнів оцінювання відповідно до структури професійної компетентності виконавця. Уточнено зміст когнітивного, технологічного, художньо-образного та психофізичного компонентів як основи оцінки результатів навчання. Запропоновано модель підвищення валідності та об’єктивності педагогічної діагностики у виконавських дисциплінах. Результати дали змогу визначити структуру професійної готовності студентів, що охоплює мотиваційну спрямованість, теоретичну обізнаність, володіння анатомо-фізіологічними основами руху та практичні виконавські навички. Встановлено важливість розвитку рефлексивних умінь для самооцінювання й корекції виконання. Доведено необхідність інтеграції міждисциплінарних компонентів (педагогіка танцю, анатомія, музикальність) та практико-орієнтованих форм підготовки – відкритих уроків, творчих показів, експертного оцінювання. Проаналізовано освітні модулі з техніки та методики класичного танцю, що включають структуровані вправи, комбінування рухів, тренінги музично-ритмічної координації та психофізичної підготовки. До ефективних методів віднесено техніко-лексичні вправи, імпровізаційні техніки, біомеханічні комплекси та цифрові інструменти відеоаналізу. Висновки. Системний методологічний підхід доведено як ефективний інструмент об’єктивного оцінювання знань і компетентностей студентів спеціалізації В6.03 «Хореографічне мистецтво». Узагальнено структуру готовності майбутніх хореографів (мотиваційна, когнітивна, техніко-виконавська, художньо-образна та рефлексивна складові). Практичне значення полягає у стандартизації освітніх модулів, удосконаленні критеріїв та впровадженні єдиних підходів до атестації. Перспективи подальших досліджень спрямовані на пошук нових цифрових інструментів моніторингу та адаптацію методичних матеріалів до сучасних міжкультурних і професійних вимог, що забезпечують інтеграцію української хореографічної школи у міжнародний освітній простір.
Авторське право (c) 2025 Алтухов Вадим, Покровська Олена (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/deed.en
Скрінкаст як інструмент дидактичного дизайну у підготовці майбутніх фахівців із бібліотечної, інформаційної та архівної справи у закладах вищої технічної освіти в умовах дослідницько-орієнтованого навчання
Мета дослідження. У статті здійснено комплексне дослідження дидактичного потенціалу навчального скрінкасту як інструменту професійної підготовки майбутніх фахівців з інформаційної, бібліотечної та архівної справи. Актуальність теми зумовлена переходом вищої освіти до гнучких, персоналізованих та інтерактивних моделей навчання, що відповідають вимогам цифрової трансформації галузі. Методи та методологія. Теоретичну основу становлять принципи когнітивної теорії мультимедійного навчання (CTML), моделі когнітивних стилів Field Dependent / Field Independent та VARK. Визначено, що мультимодальний дизайн скрінкастів з урахуванням індивідуальних відмінностей студентів зменшує когнітивне навантаження, оптимізує сприйняття інформації та забезпечує ефективну інтеграцію в навчальне середовище. Емпіричну частину присвячено досвіду Національного аерокосмічного університету «ХАІ», де скрінкасти впроваджено у навчальні курси спеціальності 029 як лекційні матеріали, супровід практичних занять і цифрові інструкції. На прикладі дисциплін «Архівознавство» та «Бібліотечно-інформаційне забезпечення науково-технічної галузі» показано ефективність мікроскрінкастів для поетапного опанування програм Archivematica і Koha. Результати. Доведено, що навчальний скрінкаст виступає не лише технічним засобом, а цілісним дидактичним конструктом, який активізує когнітивну діяльність студентів і сприяє розвитку професійної автономії. Особливу увагу приділено ролі скрінкастів у впровадженні дослідницько-орієнтованого підходу та моделі «перевернутого класу». Створення студентами власних навчальних відео сприяє розвитку цифрової грамотності, критичного мислення й комунікативних умінь. Практика взаємного рецензування через Moodle формує академічну взаємодію та підтримує «педагогіку присутності» викладача у цифровому просторі. Висновки. Поєднання скрінкастів з інтерактивними методами підвищує рівень засвоєння матеріалу на 26–31%. У підсумку обґрунтовано, що навчальний скрінкаст у практиці ХАІ є складником академічної культури та чинником якісної трансформації професійної підготовки фахівців у цифрову добу.
Авторське право (c) 2025 Шленьова Марина (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/deed.en
Спів як засіб мовленнєвої корекції у підготовці майбутніх педагогів спеціальної освіти КНР
Стаття висвітлює теоретичні засади та практичні підходи до використання співу як засобу мовленнєвої корекції у підготовці бакалаврів спеціальної освіти Китайської Народної Республіки (КНР). Методи та методологія. Методологія дослідження поєднує порівняльний аналіз навчальних планів і стандартів КНР, структурно-функціональний аналіз компонентів готовності, контент-аналіз дисертаційних і наукових джерел, а також моделювання критеріїв та індикаторів оцінювання. У статті використані принципи: міждисциплінарності (логопедія—музична педагогіка—психологія), практико-орієнтованість (learning by doing), культурна чутливість, цифрова верифікація динаміки мовленнєвих показників. Наукова новизна статті полягає у висвітлені питань готовності майбутніх педагогів спеціальної освіти КНР до використання співу для мовленнєвої корекції дітей з особливими освітніми потребами, що включає мотиваційний, когнітивний, операційно-діяльнісний і рефлексивний компоненти та висвітленні системи педагогічних умов реалізації запропонованої структури підготовки. Результати. Сформульовано структуру готовності: (а) мотиваційна спрямованість на застосування співу; (б) когнітивна обізнаність із логопедичних, вокально-педагогічних і психофізіологічних засад; (в) операційно-діяльнісна здатність конструювати вокально-корекційні заняття, підбирати репертуар та індивідуалізувати втручання; (г) рефлексивна здатність до самооцінювання та корекції дій. Визначено необхідність міжпредметної інтеграції (логопедія—музикотерапія—вокальна педагогіка), практико-орієнтованих форм навчання у партнерстві зі школами й логопедичними клініками, використання культурно чутливого репертуару та цифрових інструментів моніторингу мовленнєвої динаміки. Описано інтегровані модулі «Музика і мовлення», «Вокальна реабілітація дітей», практичні заняття зі співу в логопедичному контексті, тренінги з емоційно-комунікативної взаємодії; до методів належать вокально-дихальні вправи, логоритміка, імпровізаційний спів, інтонаційно-рухові техніки, артикуляційно-фонетичні ігри, мультимедійні інтерактивні технології. Висновки. Доведено, що спів є дієвим засобом мовленнєвої корекції дітей з особливими освітніми потребами; узагальнено структуру готовності майбутніх фахівців спеціальної освіти до професійної діяльності. Практичне значення полягає у можливості стандартизації університетських модулів і впровадженні міжуніверситетських практик та стажувань. Перспективи подальших досліджень стосуються розширення доказової бази (evidence-based) для окремих вокальних протоколів, удосконалення цифрових інструментів моніторингу та міжкультурної адаптації навчальних матеріалів.
Авторське право (c) 2025 Чай Ліхуа (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/deed.en
Інтеграція музикотерапії та вокальної педагогіки в підготовці фахівців спеціальної освіти КНР
Стаття присвячена інтеграції музикотерапії та вокальної педагогіки у підготовці бакалаврів спеціальної освіти КНР як доказовій, міждисциплінарній моделі формування готовності до застосування співу для мовленнєвої корекції дітей з ООП. Розкрито логіку курикулуму (модулі від базових вокально-мовленнєвих умінь до інтегрованої майстерності), «містки» між співом і мовленням (речитатив, декламація, склади/фонеми, ритмізовані скоромовки), етичну та голосогігієнічну рамку (зокрема SOVT-техніки), а також багатовимірне оцінювання (перцептивні, акустичні, поведінкові індикатори й портфоліо студента). Підкреслено інституційні умови реалізації в КНР і потенціал трансферу моделі. Методи та методологія. Методологічну основу становлять міждисциплінарність (логопедія—музична педагогіка—психологія/нейрофізіологія голосу) та практикоорієнтований підхід (learning by doing). Застосовано контент- і порівняльний аналіз освітніх практик, опис протоколів занять (вправи SOVT, дихально-резонаторні техніки, інтонаційно-рухові практики), а також портфоліо-підхід до оцінювання з валідованими індикаторами (чіткість/виразність, МТФ, стабільність висоти, ініціювання фраз, толерантність до помилки). Наукова новизна. Обґрунтовано цілісну структуру інтеграції музикотерапії та вокальної педагогіки в підготовку фахівців спеціальної освіти як системний освітній проєкт. Формалізовано «містки» між співом і мовленням як трансферні механізми корекційного ефекту. Результати. Узагальнено відтворювані сценарії занять, що підтверджують ефективність інтегрованої моделі. Блок, спрямований на мовленнєве дихання та фонаційну стійкість, вибудовується як послідовність SOVT-розігріву (фонування через соломинку, губні трелі). Напрям, орієнтований на дикцію та просодику, поєднує артикуляційно-фонетичні ігри («дзеркало» для губ/язика/щелепи), легато/стакато на склади, імпровізаційний спів на ритмічні патерни й траєкторію «читання—речитатив—спів» із варіацією темпу й динаміки; оцінювання здійснюється за показниками перцептивної чіткості, кількості спонтанних ініціацій та толерантності до помилки. Показано, що модульна архітектоніка забезпечує послідовний перехід від базових навичок до інтегрованої майстерності, а портфоліо-підхід підвищує прозорість і навчальну керованість результатів. Інституційно в КНР модель підкріплена нормативним акцентом на естетичне виховання, механізмами забезпечення якості та практиками (мікрокурси, міжуніверситетські кейси, супервізія), що підсилює масштабованість. Висновки. Інтеграція музикотерапії та вокальної педагогіки у підготовці фахівців спеціальної освіти КНР формує цілісну професійну готовність до використання співу як доказового засобу мовленнєвої корекції. Комбінація «містків» між співом і мовленням, голосогігієнічних стандартів (SOVT, дозування), практикоорієнтованості та багатовимірного оцінювання забезпечує безпечні, стабільні та відтворювані результати навчання й терапевтичної практики, а також високий потенціал міжкультурного трансферу моделі.
Авторське право (c) 2024 Чай Ліхуа (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/deed.en
Формування базової грамотності китайських школярів на засадах освітньої інтеграції мистецтв: огляд досягнень за чверть століття
Мета дослідження полягає в огляді результатів реалізації освітньої політики Китайської Народної Республіки в ХХІ столітті, спрямованої на формування в молодого покоління базової грамотності в системі обов’язкової дев’ятирічної освіти, зокрема на основі освітньої інтеграції мистецтва. Методи. В основу методології дослідження автори поклали аналіз і зіставлення численних джерел різного характеру: нормативних державних документів, що регламентують функціонування системи освіти Китайської Народної Республіки – документів Державної Ради, Центрального народного уряду і Міністерства Освіти КНР, освітніх стандартів КНР різних поколінь, зокрема й мистецького спрямування, (2001, 2011, 2022); міжнародних організацій – UNESCO, OECD, The World Banc; статистичних даних від Національного бюро статистики Китаю (National Bureau of Statistics of China), Global Economic Monitor; результатів міжнародних освітніх досліджень (PISA) і рейтингів (World university rankings); світового наукового рейтингу Nature Index; контенту наукометричних платформ Nature та Web of Science; публікацій у науково-педагогічній пресі КНР і України; контенту профільних сайтів. Для аналізу, зіставлення та узагальнення численних статистичних даних і результатів досліджень та рейтингів автори, з-поміж іншого, створили аналітичні таблиці та діаграми. Результати. Здійснене порівняння даних Nature Index останніх років свідчить, що серед двадцяти країн-лідерів лише Китайська Народна Республіка демонструє стійке зростання впливовості науково-публікаційної активності як показника ефективності науково-дослідної роботи країни. Зіставлення показників 2024 і 2025 років засвідчило, що темпи такого зростання лише підвищуються. Аналіз результатів міжнародного освітнього дослідження PISA і World university rankings за декілька років надав підстави для висновку, що обраний Китайською Народною Республікою на початку ХХІ століття курс на реформування обов’язкової дев’ятирічної освіти на засадах інтеграції цілком виправдав себе. Більше того, сьогоднішні молоді вчені і студенти, які забезпечують високі позиції китайської науки та освіти в міжнародних рейтингах, – це саме ті, хто пройшов через цю оновлену й реформовану китайську школу. Висновки. Дослідження довело, що широка інтеграція мистецтва в шкільну освіту зробила свій внесок у виховання нової генерації інтелектуальної еліти країни. Наприклад, наука як пошук нових знань про світ неможлива без креативності, сміливості створювати нове, відкритості до різних точок зору, уважності й концентрації, цілеспрямованості у досягненні результату, подоланні перешкод, розв’язанні проблем. І саме вихованню цих важливих особистісних рис сприяє мистецтво і мистецька діяльність, до яких молоде покоління громадян Китаю залучають з самого дитинства у різноманітних інтегрованих формах.
Авторське право (c) 2025 Чжао Бейбей, Юр’єва Катерина (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/deed.en
Instagram як інноваційний інструмент для професійної підготовки майбутніх фахівців з бібліотечної, інформаційної та архівної справи у закладах вищої технічної освіти
У статті розглядається платформа Instagram як інноваційний інструмент для розробки освітніх ресурсів з метою підготовки майбутніх фахівців з бібліотечної, інформаційної та архівної справи у закладах вищої технічної освіти у контексті цифровізації освіти. Використовуючи свої функціональні можливості, такі як Stories, Reels, інфографіка та інтерактивні опитування, Instagram сприяє створенню візуально орієнтованого інтерактивного контенту, що сприяє розвитку професійних компетентностей, включаючи візуальну грамотність, медіакомунікацію, критичне мислення та креативність. Платформа відповідає принципам інтегрованого, компетентнісного та орієнтованого на студента навчання, адаптуючи освітній процес до цифрових уподобань покоління Z, для якого соціальні медіа є невід'ємною частиною повсякденного життя. У дослідженні аналізується інтеграція Instagram у професійну підготовку, оцінюється його вплив на мотивацію студентів, цифрову грамотність та креативність, а також надаються рекомендації щодо створення спеціалізованих освітніх акаунтів як віртуальних навчальних середовищ. Особлива увага приділяється етичним та психосоціальним аспектам, включаючи цифрову залежність, конфіденційність даних та необхідність методологічної підготовки для забезпечення ефективного використання Instagram викладачами. Завдяки підтримці асинхронного навчання, усуненню часових і просторових бар'єрів, а також можливості використання ігрових підходів (наприклад, вікторин і квестів) та розробки цифрових портфоліо, Instagram є особливо актуальним для дистанційних і змішаних форматів навчання. У статті підкреслюється педагогічна цінність Instagram, пропонуються інноваційні підходи до навчання, що відповідають вимогам цифрової економіки та сучасного ринку праці. Майбутні напрямки досліджень включають розробку дидактичних моделей для контенту Instagram, адаптованого до бібліотечних, інформаційних та архівних досліджень, аналіз його впливу на професійну ідентичність та академічну мобільність студентів, оцінку його ефективності в різних закладах вищої освіти та формулювання методологічних рекомендацій для викладачів щодо створення етичних та безпечних цифрових навчальних середовищ.
Інновації в UI/UX-дизайні як ключ до успішного просування вебресурсів
У статті проведено комплексний аналіз впливу інноваційних трендів у сфері UI/UX-дизайну на ефективність просування вебресурсів у сучасному цифровому середовищі. Встановлено тісний взаємозв’язок між якістю інтерфейсних рішень, поведінковими показниками користувачів (такими як показник відмов, глибина перегляду, рівень залученості) та результативністю SEO-просування. Розглянуто ключові тенденції сучасного дизайну інтерфейсів: мінімалізм, інтерактивність, адаптивність, інклюзивність, персоналізація, використання 3D-елементів, анімаційних ефектів та новітніх технологій, зокрема на основі штучного інтелекту. Окреслено значення системного підходу до впровадження UI/UX-інновацій, що забезпечує не лише зростання зручності користування, але й сприяє підвищенню бізнес-результатів. Визначено ефективні інструменти для впровадження таких рішень, а також охарактеризовано виклики, з якими стикаються дизайнери та розробники у процесі впровадження інновацій. Перспективи подальших досліджень пов’язано з вивченням впливу персоналізованих, адаптивних та емоційно орієнтованих інтерфейсів на якість цифрового досвіду користувачів та конкурентоспроможність вебресурсів.
Авторське право (c) 2025 Самулінас Станіслав, Житєньова Наталя (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/deed.en
Обґрунтування сутності професійного самовдосконалення майбутніх учителів музичного мистецтва у процесі фахової підготовки
У статті досліджується проблема професійного самовдосконалення вчителя музичного мистецтва, яке у нових соціокультурних умовах, де культура і цінності набувають пріоритетного значення, виступає головним чинником у становленні професійної зрілості майбутнього фахівця. Розкрито сутність поняття «професійне самовдосконалення вчителя музичного мистецтва» у філософському, психологічному і педагогічному аспектах, дана авторська інтерпретація цього особистісного феномену, розкрито взаємозв’язок професійного самовдосконалення і професійної культури вчителя. Доведено, що фахова підготовка майбутнього вчителя музичного мистецтва, в якій професійне самовдосконалення займає домінантне місце як інтегруюча якість, набуває нового змісту, характеризується культурною багатовекторністю, трансфесійністю, міждисциплінарністю, цілісністю, передбачає діалогічне спілкування з різними видами, жанрами, стилями і напрямами мистецтва, музичними творами, які стали історією. Показано, що у такий спосіб буде посилюватися когнітивна складова і загальна інтелектуалізація у музично-виконавському процесі, формуватися рефлексивне мислення і створюватися у свідомості виконавця «Я-концепція» музичного твору, що в комплексі забезпечить професійне самовдосконалення і саморозвиток майбутнього вчителя музичного мистецтва. Методи дослідження. Для досягнення мети були застосовані наукові методи, які створюють своєрідну методику обраного дослідження, а саме: аналітичні щодо вивчення наукового фонду; індуктивно-дедуктивний і узагальнення у розкритті сутнісних характеристик досліджуваного педагогічного явища, його закономірностей функціонування та розвитку; метод моделювання у створенні моделі фахової підготовки майбутніх учителів музичного мистецтва. Мета і завдання статті. Метою статті є обґрунтування сутності і змісту професійного самовдосконалення майбутніх учителів музичного мистецтва в контексті сучасних концепцій; визначення таких ключових понять дослідження як «професійне самовдосконалення», «самовиховання», «саморозвиток», «професійна самореалізація», «професійна культура»; виявлення ціннісних пріоритетів фахової підготовки вчителів-музикантів як головного чинника їх професійного самовдосконалення. Результати. Удосконалено теорію професійного самовдосконалення майбутніх учителів музичного мистецтв, завдяки обґрунтуванню теоретичних положень щодо зазначеного особистісного феномену; виявленні особливості фахової підготовки, яка характеризується культурною багатовекторністю, трансфесійністю, міждисциплінарністю, в якій акцентується увага на музично-виконавській та інтерпретаційній діяльності, що вплине на формування і розвиток професійного самовдосконалення вчителя-музиканта. У висновках зазначається, що поняття фахова підготовка стає дієвим засобом формування професійного самовдосконалення майбутнього вчителя-музиканта, яка потребує переосмилення і оновлення в нових соціокультурних умовах; гуманістична парадигма представляє теоретико-методологічне підґрунтя формування стратегії фахової підготовки учителя, визначаючи її зміст і технології. Пріоритетне значення у фаховій підготовці займає музично-виконавська діяльність, яка передбачає визнання й устабільнення смислової структури музичних творів, забезпечується феноменологічною рефлексією, яка визнається передумовою професійного самовдосконалення вчителя. Розглядаємо поняття «професійна культура» як засадниче у розкритті сутнісних характеристик професійного самовдосконалення вчителя-музиканта як особистісного феномену, що вплине на подальший професійний саморозвиток і самореалізацію митця.
Авторське право (c) 2025 Тушева Вікторія (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/deed.en
Методика викладання образотворчого мистецтва як чинник становлення художньо-педагогічної освіти в Україні початку ХХ століття
У статті проаналізовано становлення методики викладання образотворчого мистецтва як важливого чинника формування художньо-педагогічної освіти в Україні початку ХХ століття. Визначено роль художників-педагогів, які розробляли авторські методики, базуючись на синтезі української етнопедагогіки, сакрального мистецтва та провідних досягнень європейських художніх шкіл. Ці підходи сприяли становленню національної системи мистецької освіти, орієнтованої на відродження української культурної ідентичності та пошук самобутнього художнього стилю. З’ясовано, що новаторські методологічні засади навчання включали принципи синестезії, формально-технічний аналіз кольору і простору, а також практичне оволодіння образотворчими технологіями. Методика викладання була спрямована на виявлення ефективних шляхів навчання, що допомагали студентові не лише засвоїти мінімум художніх знань і навичок, а й глибше зрозуміти сутність предмета, набути інструментарію для розвитку професійної майстерності. Уперше в навчальні плани художніх закладів було впроваджено нормативи, які поєднували теоретичну підготовку з практичними завданнями, що дало змогу ефективно готувати фахівців образотворчого мистецтва. Підкреслено значущість методики як інтегративної складової педагогіки та мистецтва у процесі формування модерної художньо-педагогічної освіти, що забезпечило поступове формування національної методології вищої художньо-педагогічної освіти.
Авторське право (c) 2025 Паньок Тетяна, Гриньова Валентина (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/deed.en
Особливості створення педагогічних умов формування соціальної компетентності в умовах фахової музичної освіти
У статті розкрито сутність педагогічних умов як системи спеціально організованих компонентів освітнього процесу, що впливають на формування соціальної компетентності студентів фахового музичного коледжу. Виявлено специфіку музичного освітнього середовища, яке базується на інтенсивній міжособистісній взаємодії, колективній творчості, емоційній виразності, що сприяють розвитку важливих соціальних якостей. Встановлено, що індивідуальні заняття з викладачем, участь у творчих колективах, сценічна діяльність і соціокультурні ініціативи створюють сприятливі умови для формування емпатії, комунікабельності, відповідальності, здатності до співпраці та самовираження. З’ясовано, що музичне мистецтво як засіб соціалізації сприяє осмисленню соціальних явищ, розумінню моральних норм і формуванню ціннісних орієнтацій. Охарактеризовано ефективні педагогічні умови: суб’єкт-суб’єктна взаємодія, колективна діяльність, виховне середовище, залучення студентів до соціальної активності, використання інтерактивних методів і розвиток рефлексії. Оцінено вплив системної реалізації цих умов на формування соціально зрілої особистості музиканта. Розглянуто можливості гармонійного поєднання професійної підготовки з соціальним становленням студентів у мистецькому навчальному закладі.
Авторське право (c) 2025 Лугова Вікторія, Левандовський Михайло (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/deed.en
Синестезія звуку і кольору: імпресіонізм у музиці Клода Дебюссі та його зв’язок із живописом
Об’єкт: зв’язок музичної творчості Клода Дебюссі з імпресіонізмом у живописі. Результати: Наприкінці 19 століття імпресіонізм з'явився як новий напрямок, і художній рух зіткнувся з переломним моментом. Імпресіоністський стиль живопису, цілеспрямована протидія надмірному експресіонізму, що спостерігався в пізньому романтизмі, зосередженому в Німеччині, відкидав усі існуючі традиційні техніки живопису. Це був тренд, який намагався виразити чуттєві нюанси за допомогою миттєвих ефектів кольору чи відтінку та описував об'єкти, природу, світло тощо. Клод Дебюссі був провідним композитором французького імпресіонізму. Він започаткував французький музичний імпресіоністичний рух наприкінці 19 століття шляхом перенесення імпресіонізму в музику. Його називають музикантом-імпресіоністом, бо він складав музику, яка поєднує образи з тонкими тонами, звуками, розпливчастими композиціями та вільним вибором тем, переносячи імпресіоністичну форму мистецтва в музику. Він познайомився з музикою В'єтнаму, Камбоджі та Яви, включаючи яванську гамелан (музику гамелан), на Всесвітній виставці, що відбулася в Парижі в 1889 році. Хоча він не відвідав кожну з цих країн, він сублімував музичні елементи кожної країни у власну музику та зміг чітко виразити східні кольори та екзотичну атмосферу у своїй музиці. Він здебільшого використовував музику гамелан острова Ява, щоб вплинути на свою музику, а назви чи вказівки натякали на екзотику та її поєднання з імпресіонізмом. Йому вдалося передати екзотичні образи, використовуючи свободу стилів, свіжі ритми, музичні ударні ефекти, східні мелодії та фольклорні елементи, такі як ритми, інструменти та традиційні лади. Висновок: У цьому дослідженні вивчалися музика гамелан, яка, зокрема серед екзотичних елементів, надихала Дебюссі та зустрічається в його фортепіанних творах, а також досліджувалося, як він зображував ці елементи та поєднував їх у своїй музиці.
Авторське право (c) 2025 Кім Олександр, Корчагіна Ганна (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/deed.en
Порівняльне дослідження навчальних програм з образотворчого мистецтва для закладів загальної середньої освіти України та Туреччини
У статті здійснено порівняльний аналіз навчальних програм з образотворчого мистецтва для закладів загальної середньої освіти України та Туреччини. Програми обох країн проаналізовано за такими аспектами: мета, зміст, навчально-виховний процес та система оцінювання. У дослідженні використано чотириступеневу модель порівняльної педагогіки Дж. Бередея та описовий аналіз. Результати дослідження показують, що навчальна програма України ґрунтується на теоретичних засадах і орієнтується на європейський підхід, тоді як програма Туреччини зосереджується переважно на практичних аспектах та збереженні культурної спадщини. Також виявлено суттєві відмінності в організації навчального процесу та оцінюванні результатів. У дослідженні підкреслюється, що мистецька освіта не обмежується лише розвитком технічних навичок, а є цілісною системою, що формує культурну ідентичність та естетичну чутливість особистості.
Авторське право (c) 2025 Алі Ертугрул Кюпелі, Анварова Арзу (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/deed.en
Використання технологій дизайн-мислення у проєктуванні авторських фактур для сучасного одягу
У статті порушуються актуальні аспекти сучасного дизайн-проєктування, зокрема дослідження та впровадження методології дизайн-мислення у створення дизайнерських виробів. Окрема увага приділяється інтеграції цифрових технологій, збору та аналізу даних, пов’язаних із розробкою авторських фактур – унікальних поверхневих рішень, які відіграють важливу роль у формуванні художнього образу. Наукова новизна полягає у вивченні взаємозв’язку між дизайн-мисленням та сучасними методами проєктування одягу з акцентом на роль авторських фактур, як важливого інструменту у формуванні художнього образу костюму; висвітлені етапів дизайн-мислення у контексті створення одягу; показі можливостей цифрових технологій у процесі проєктування фактур; визначенні функцій та типології фактур як елементів художньо-пластичного вирішення образу; розкритті потенціалу фактур як засобу індивідуалізації дизайнерських виробів; розробці практичних рекомендації щодо використання авторських фактур у створенні сучасного молодіжного одягу. Методи дослідження. У ході дослідження було застосовано комплекс методів, що дозволили всебічно охопити проблематику дизайн-проєктування з використанням авторських фактур: аналіз та синтез наукових джерел (теоретичних засад дизайн-мислення, сучасних технологій проєктування та типології фактур); порівняльний метод (виявлення відмінностей між традиційними та інноваційними підходами до створення поверхневих ефектів у дизайні одягу); метод художнього моделювання (візуалізація авторських ідей та створення ескізів виробів із фактурними елементами); метод експериментального проєктування (створення зразків авторських фактур, апробації матеріалів і технік); спостереження та опис (фіксація змін у сприйнятті фактур у композиції виробу під час взаємодії з матеріалом); метод систематизації та класифікації (побудова авторської класифікації фактур за естетичними та утилітарними характеристиками); методи візуального аналізу (оцінка результатів застосування фактур у виробах із погляду художньої виразності). Основні результати дослідження. Здійснено аналіз основних етапів дизайн-мислення як методології, що ефективно поєднує креативність, емпатію до користувача і вирішення практичних завдань у процесі створення одягу. Виявлено, що авторська фактура є важливим засобом естетичної комунікації у дизайні, який формує зоровий образ виробу та емоційне сприйняття. Розроблено авторську класифікацію фактур із урахуванням їхнього візуального, тактильного, функціонального й символічного навантаження. Створено серію експериментальних зразків сучасного молодіжного одягу з використанням фактур, що підкреслюють індивідуальність та художню концепцію. Розроблено авторські техніки фактурного декорування, які демонструють інноваційні підходи до поверхневої обробки тканин і матеріалів. Доведено, що фактура здатна виступати не лише як декоративний елемент, а й як ключовий засіб вираження дизайнерської ідеї, індивідуального стилю та актуального світогляду митця. Встановлено, що робота з фактурою відкриває перспективну нішу для розвитку креативного мислення в сучасному дизайні одягу. Висновки. У результаті дослідження було здійснено комплексний аналіз методології дизайн-мислення, що застосовується у сучасному проєктуванні одягу. На основі вивчених принципів запропоновано інноваційне рішення — створення авторських фактур, які гармонійно поєднують естетичну виразність і функціональність. Розроблено концепцію та реалізовано колекцію сучасного молодіжного одягу з урахуванням індивідуального стилю та фактурних експериментів. Проведено візуалізацію та матеріалізацію дизайнерських задумів, що дозволяє поглибити емоційне та сенсорне сприйняття виробу. Окрему увагу приділено авторським технікам декорування, які відкривають нові можливості у створенні виразних, унікальних речей. У сучасному дизайні саме робота з фактурами стає однією з провідних тенденцій, яка дозволяє дизайнеру вийти за межі стандартного мислення та проявити власну творчу ідентичність. Таким чином, фактура не лише доповнює образ, а й стає ключовим елементом у формуванні інноваційного підходу до художнього проєктування одягу
Авторське право (c) 2025 Григорова Лариса, Куратова Марія (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/deed.en
Акмеологічна парадигма професійного розвитку хорового диригента в системі мистецької освіти
Мета статті полягає в обґрунтуванні акмеологічної парадигми як концептуальної основи професійного становлення та творчої самореалізації хорового диригента в умовах сучасної мистецької освіти. Основна увага зосереджена на виявленні потенціалу акмеології як інтегративної галузі знань, що спрямована на дослідження механізмів досягнення вершин професійної майстерності, особистісної зрілості та педагогічної інтуїції майбутніх хормейстерів. Методологія. Методологічну основу дослідження становлять системно-діяльнісний, аксіологічний, акмеологічний, культурологічний та когнітивний підходи. Використано загальнонаукові методи: аналіз, синтез, класифікацію, узагальнення, а також прогностичні та емпіричні методи, зокрема спостереження за професійною діяльністю диригентів, аналіз навчальних програм і репертуарів. Наукова новизна. У дослідженні конкретизовано характеристику акмеологічного підходу як концептуальної основи професійного становлення хорового диригента, що охоплює інтеграцію особистісного, діяльнісного та культурного вимірів фахової підготовки. На відміну від традиційних психологічних або педагогічних моделей, акмеологічний підхід розглядається як система, зорієнтована на досягнення індивідом вищого рівня професійної самореалізації, що ґрунтується на поєднанні внутрішньої мотивації, художнього мислення, педагогічного чуття та морально-етичних переконань. Результати. Виокремлено акмеологічні характеристики виконавської майстерності: технічна досконалість, емоційна виразність, інтерпретаційна глибина. Розкрито акмеологічний зміст педагогічної інтуїції, культурної компетентності та професійної складової. Обґрунтовано значення міждисциплінарного підходу (поєднання музикознавства, психології, педагогіки, акмеології, культурології) як чинника формування цілісної особистості хормейстера, здатної не лише до високого рівня виконавської діяльності, але й до науково-дослідницької роботи, мистецького продюсування, культурно-просвітницької ініціативи в різних соціокультурних середовищах. Висновки. У ході дослідження доведено, що акмеологічна стратегія професійної підготовки диригента дозволяє сформувати рефлексивну, творчу, соціально відповідальну особистість, здатну до педагогічного лідерства й самовдосконалення. Акмеологічна парадигма відкриває нові можливості для гармонізації освітнього процесу в мистецькій вищій школі, сприяючи формуванню високопрофесійних хормейстерів нового покоління.
Авторське право (c) 2025 Васильєва Оксана (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/deed.en
Підготовка майбутніх учителів музичного мистецтва до використання етнічно-родинних традицій у подоланні військових травм у школярів
У статті представлено можливості використання етнічно-родинних традицій у підготовці майбутніх учителів музичного мистецтва до травмоінформованої допомоги учнівській молоді через арт-комунікаційну взаємодію. Методи та методологія. Представлено нові підходи до теоретичної та практичної підготовки майбутніх фахівців-музикантів, пов'язані з відновленням та підтримкою ментального здоров’я школярів засобами мистецтва й зокрема, через застосування етнічно-родинних традицій; розкрито можливості етнічно-родинних традицій як засобу, що працює за наскрізним принципом та інтегрований у освітній процес на різних рівнях: змістовному, методологічному та практичному; виокремлено низку технологій і методів, що визначають ефективність застосування етнічно-родинних традицій у підготовці майбутнього вчителя-музиканта до травмоінформованої допомоги школярам. Наукова новизна полягає у визначенні основних напрямків підготовки майбутніх учителів музичного мистецтва до травмоінформованої допомоги учнівській молоді через етнічно-родинні традиції на засадах арт-комунікаційної взаємодії. Результати. Проаналізовано зміст і структуру підготовки фахівця-музиканта, здатного до травмоінформованої допомоги через мистецтво для подолання посттравматичних психоемоційних розладів у школярів. Ефективність запропонованого підходу зумовлена системністю застосування етнічно-родинних традицій в опануванні як автентичного фольклорного матеріалу (колискових, обрядових, календарно-обрядових пісень, сімейних інструментальних традицій), так і реалізацію сучасних арт-терапевтичних, цифрових та івент-технологій і методів як складових травмоінформованої допомоги через арт-комунікаційну взаємодію (розпізнавання емоційного стану дитини та використання музичних практик для зняття психоемоційної напруги). Одним із складників травмоінформованої допомоги через мистецтво школярам визначено створення безпечного освітнього середовища, в якому студенти разом з дітьми можуть апробувати власні проекти, спрямовані на психоемоційне відновлення школярів через інтегровані форми роботи: спільні сімейні свята, вечори, фольклорні майстер-класи, підготовлені студентами у співпраці з дітьми та їхніми батьками. Висновки і перспективи. Проблема використання етнічно-родинних традицій у підготовці майбутнього вчителя музичного мистецтва до травмоінформованої допомоги школярам все ще залишається відкритою для наукових досліджень. Доведено, що досліджуване явище працює ефективніше за наскрізним принципом, оскільки інтегровано в освітній процес на змістовному, методологічному та практичному рівнях. Розкрито можливості його ефективного використання в мистецько-педагогічній освіті. Перспективи подальших досліджень убачаємо у розробці та впровадженні у підготовку фахівців мистецького профілю варіативних навчальних програм, практичних кейсів та навчально-методичних матеріалів задля розвитку у них здатності до травмоінформованої допомоги через мистецтво та відновлення і підтримки ментального здоров’я школярів у майбутній професійній діяльності.
Авторське право (c) 2025 Растригіна Алла, Клепар Марія (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/deed.en